Kolla här.
- Ett stort framsteg. - Ja.
- Lee? - Celine.
Vill du ta en kopp kaffe?
Jag saknar henne.
Lägg den här i väskan. Han sms: ar.
- Vad hände? - Han sa nåt.
Hon förde handen till munnen som om hon blev rörd.
- Var lite artig. - Skämtar du?
Vilka är ni?
Vi har frågor angående Jamie Harris.
Jag vet bara var hon jobbar.
Märkligt hur sorg påverkar oss på så olika sätt.
Jag tänker på henne jämt och bär på hennes brev.
- Patienten har njursvikt stadium 5. - Vet du varifrån organen kommer?
- Det blir dyrt. - Jag bryr mig inte.
- Inte? - Ge mig ett nummer.
Det enda alternativet är att låta henne dö. Hon är min fru!
Och hans reaktion när statyn börjar leva är misstro.
När det sjunker in för honom och för oss vad som händer -
- blir scenen nästa olidligt rörande.
Jag tycker inte att den är rörande. Den är förvirrande.
Varför det?
Har hon gömt sig hela tiden? Hur länge?
16 år.
Så hon gömmer sig och väntar för att spela ett spratt. Det är bara dumt.
Eller är hon död, som de sa? Återupplivade Paulina henne?
- Men hon är äldre. - Va?
Hon åldrades.
Så det var ett spratt. Det är ju bara löjligt.
Jag tyckte att det var fantastiskt. Så förtrollande.
Man ska nog inte uppfatta det ordagrant.
- Det är en undanflykt. - Hur så?
Kan vi bara gå vidare nu?
Varför? Jag försöker... Jag försöker ställa en fråga.
Så i 16 år har hon fått kungen att tro att hon är död.
Han har varit utom sig av sorg -
- så hon en dag ska låtsas vara en staty som blir levande.
Bara för att se honom överraskad?
- Vad fruktansvärt! - Det är fantastiskt.
- Jag antar... - Det är så poetiskt.
- För att förstå pjäsen... - Nej, det är fruktansvärt!
- Och hur fan...? - Herregud! Det räcker nu.
- Ursäkta? - Kan vi gå vidare?
- Jag försöker diskutera. - Du vill bara ha uppmärksamhet.
- Uppmärksamhet? - Ni är såna.
- "Såna"? - Okej!
Nej! Hurdana är såna?
Såna som vill väsnas för att få uppmärksamhet.
- Va?! Vad fan har jag gjort dig? - Det kan jag berätta.
Du har tråkat ut mig i 20 minuter för att få stå i centrum.
Vart ska du, Eve? Sätt dig. Det är bara en diskussion.
Eve! Sluta!
- Dr Milton? - Professor Kirby.
- Trevligt. - Detsamma.
Eve är vuxen och får ta ansvar för det hon gjort, men jag gillar henne.
Jag vill inte att det fortsätter så här utan att vi först kontaktar er.
Det är inte första gången.
Jag uppskattar att ni kontaktade mig.
Jag vet att ni båda har drabbats av sorg.
- Jag beklagar. - Tack.
Hur har hon tagit det?
Det har varit tufft. Men jag trodde att hon hanterade det väl.
Vi är alla experter på att dölja hur vi mår på insidan. Inte sant?
- Jo. - Även för oss själva.
Jag kan inte förneka att jag varit väldigt utom mig.
Det är kanske värt att göra nåt åt det.
Hej, gumman. Det är jag. Jag undrar bara hur du mår.
Du kanske... Nu kanske det är du som ringer.
Hallå?
- Vet du vem jag är? - Kanske.
Träffa mig vid Norland Square om 40 minuter.
40 minuter? Okej. Har du...?
- Så fyra antigener matchar? - Det stämmer.
Det är rätt bra.
"Rätt bra"? Utmärkt, väl? Med tanke på hur snabbt vi hittade en.
- När kan jag hämta den? - Nu ska vi inte ropa hej.
Det finns andra nyheter. Priset har fördubblats.
Va?
En annan köpare kan betala 100. Så om du inte får tag på 50 till...
- En annan köpare? - Jag vet. Ketchupeffekten.
- Vi hade en deal! - Efterfrågan har förändrat villkoren.
Men vi ger dig förköpsrätt, så du borde vara tacksam.
Köpet måste bli av klockan fyra i eftermiddag.
Annars går njuren till den andra köparen.
Klockan fyra?
Vi ser fram emot ditt samtal.
- Grattis! - Tack!
- När kommer den? - I november.
- Pojke eller flicka? - Jag vill inte veta.
Bättre med en överraskning.
- Prova den, om ni vill. - Jag vet inte. Har ni andra färger?
Nej, men jag gillar den rosa.
Jag med, men jag vet inte om det är jag.
- När stänger ni? - Sex.
Jag funderar och kommer tillbaka.
- Är du här då? - Nej, jag slutar tre.
- Tack för hjälpen. - Så lite så.
- Ska jag lägga tillbaka den? - Jag tar den. Hej då!
- Investeringen i Plymouth, då? - Sju arbetsdagar.
- Min pension, då? - Det låter de dig inte göra.
Varför behöver du pengar så snabbt? Du är väl inte spelberoende?
Va? Nej, nej, nej!
Det bästa du kan göra är att gå till banken -
- och ta ut de 11000 du har kvar där.
- Det är inte tillräckligt. - Jag vet.
Långt ifrån tillräckligt.
22000.
22000? Du skämtar!
- Jag har bara 22000 i kontanter. - Den är värd 30000.
- Jag har inte 30000. - 26000, då?
Hur mycket sa jag att jag hade?
Okej, då.
Hej, Michael!
Nej, det går bra.
Har du händelsevis fem minuter över för en fika?
Bra.
Jag kommer till dig.
- Daniel. - Hej, Michael.
Hur är det?
- Det går bra. - Okej.
- Men fortfarande jobbigt. - Naturligtvis.
Men det går allt bättre.
Du är saknad här.
Det gläder mig att höra.
Kom.
Det var Beths död som utlöste det.
Först var det blygsamma insatser. Fem eller tio pund. Men så...
Sen blev de större och större tills...
Får du hjälp för det här?
- Eller hur går det? - Nån kan få in mig på behandling.
Det är en början.
Ja, det är det.
Men under tiden...
...har jag ett allvarligare problem.
Och vad är det?
- Jag förlorade en del pengar nyligen. - Okej.
- Och jag måste betala tillbaka idag. - Aj då... Hur mycket?
- 20000 pund. - Naturligtvis tänkte du på mig då.
- Jo... - Shit! Daniel, hör här...
Jag hade gjort det.
- Men jag är pank. - Jag trodde att du hade ett arv.
Jenny hade det.
Det är nåt med bokföringen, så inget betalas ut förrän det har lösts.
- Shit... - Ingen annan du kan fråga?
Jo, kanske.
Dr Milton?
- Hej, Suzana! - Har ni tid att prata?
Visst.
- Jag har inte mått så bra. - Nähä...
Jag är trött hela tiden, så jag är rädd att det är nåt allvarligt.
Det behöver det inte vara. Du kan boka tid för att bli undersökt.
Kan ni göra det?
- Jag? - Ja.
Nej, din allmänläkare vore lämpligare för det.
- Jag kan inte gå till en läkare. - Varför inte?
Det finns vissa uppgifter som ingen får veta...
Sånt som jag skulle behöva avslöja.
- Personuppgifter? - Ja.
- Men om ni kollade utan... - Utan att be om dem?
Ja, som en personlig tjänst. Snälla?
Ni har alltid varit så snäll. Äsch, förlåt.
Nej, be inte om ursäkt. Vi kan...
Skriv in ditt nummer här. Jag ringer sen, så ordnar vi nåt.
- Säkert? - Ja, jag lovar.
- Vad ska du bjuda henne på? - Japanskt.
- Sushi och skit? - Ja.
Okej. Jag har aldrig ätit japanskt.
Men Michelle och hennes mamma gillar det.
- Varsågod. - Tack.
Hur mår Michelle?
Hon mår bra. Det är så skönt att kunna sms: a.
- Är det så? - Ja.
Bra. Skönt att jag kunde hjälpa er.
När hade ni senast kontakt?
- I morse. - Var hon hemma eller på jobbet?
- Hemma. - Okej.
- Men det var rätt tidigt. Hur så? - Nej, inget särskilt.
Jag måste ändå åka till Manchester just de dagarna.
Men det skulle kunna bli nåt.
- Anna? - Ja?
- Var är du? - Jag lyssnar.
Vad pratade jag om?
- Förlåt. - Vad är det?
- Inget särskilt. - Din forskning?
Ja.
- När blev du så besatt? - Jag är inte besatt.
Vad är det, då?
Jag bara... Jag vet inte.
När man är så nära att lösa ett problem, kan man bli lite...
- Besatt. - ...upptagen av det.
Jobbar du fortfarande?
- Ja, jag vill kolla några saker. - Åh, Beth...
- Det tar bara ett par timmar. - Alla väntar på dig.
Ingen väntar på mig, Anna. Det är julfest.
Skulle inte Daniel gå?
- Gud, ja... - Precis. Så...
Kan du ta hand om honom tills jag kommer?
Håll Nancy Booth på avstånd från honom.
- Beth? - Ja?
- Varför är det här nödvändigt? - Du vet hur nära vi är.
Vi är lika nära imorgon.
Förlåt om jag säger det, men du har blivit lite...
Lite vad då?
Besatt.
Har du aldrig ambitionen att göra nåt som ingen annan har?
Vi ses senare, Anna.
Det går bra.
Vad tror du om Spanien? Du har sjukt snygg kropp.
- Min mun runt din sandiga kuk. - Jag sköljer bort sanden för dig.
- Hej, Jamie. - Daniel.
Är Lee här?
Nej, han skulle besöka en byggarbetsplats eller nåt.
Jaha. Okej.
- Är allt bra? - Ja.
Bra.
200 meter österut och 100 meter söderut. Därför har vi problemet.
Med tanke på närheten måste vi ha det här systemet i åtanke.
I den ursprungliga skissen fanns det inte alls med.
Du är en milf. Jag känner mig så tjock att du kanske inte vill ha mig.
- Michelle? - Tack så mycket, Harriet.
Måste gå. Var vaken ikväll. Puss.
- Du är ute efter ett utseende. - Nej, en reaktion.
Han sa nåt. Det behöver inte ha med Jamie att göra.
Precis. Det kan vara vad som helst.
Jag tror inte att det kan handla om nåt annat. Fattar du hur jag tänker?
Du kommer inte att se honom här idag. Hon går nu.
Fan också!
- Hej! - Hej!
- Hur går det? - Bra. Själv?
Jag ska springa några ärenden.
Är allt...? Är allt bra mellan oss?
- Jag är ju här. - Ja.
- Vi kan prata mer senare. - Javisst.
Tolv meter innanför -
- borde vi göra en förstudie av en tunnelförgrening.
Det kan komma till nytta vid underhållsarbetet, mr Simmons.
- Va? - Lyssnar ni?
Ursäkta, men jag måste ringa ett kort samtal.
Okej, kila iväg och ring.
- Hej! - Hej!
Vad mer?
Det var allt, men det syntes att hon ville ställa fler frågor.
- Naturligtvis. - Hon bara log hela tiden.
- Hallå? - Michelle?
- Ja. - Det är Lee. Jamies vän.
- Är allt bra med honom? - Ja. Jag måste bara...
Förlåt. Men jag måste råda dig att inte åka till jobbet på ett tag.
- Hur så? - Några letar efter honom.
- De kanske vet att du jobbar där. - Polisen?
Nej, inte polisen.
Men inga som tänker på hans bästa heller.
Jag vet inte var han är.
Nej, men de är svåra att övertyga.
Jag ska inte jobba förrän imorgon, så jag ringer och säger att jag är sjuk.
Säg vad du än behöver säga.
- Michelle, strax klart! - Jag kommer!
- Jag måste gå. Tack. - Okej. Hej då, då!
- Har du hela summan? - Ja.
Bra.
- Vilka är de? - Hon ser bekant ut.
- Jaså? - Ja, hon var inne i butiken i morse.
Kolla upp bilnumret.
- Michelle... - Felicity, va? - Ja.
Och Tobias. Felicity är Jamies faster.
- Det är inte riktigt sant. - Inte?
- Jag sa det bara för att få komma in. - Menar du allvar?
Michelle och jag har redan setts.
Vem är du, då?
Slå dig ner.
- Jag vet inte var han är. - Är det säkert, det?
Hon sa att hon var säker på det. Kan ni gå nu?
- Ditt första barn, va? - Ja.
- Då vet du inte hur ont det gör. - Vad menar du?
Vissa chockas av det.
- Vad menar du? - De flesta får ryggbedövning.
Du har ganska låg smärttröskel, va?
Nej, hon ser ingen anledning att lida i onödan.
Just det. Intressant att du säger så.
- Vem är det? - Hur ska jag kunna veta det?
- Öppna inte. - Va?
- Jag har inte... - Gå!
- Hej! - Kan vi prata?
Javisst, kom in.
- Vi har besök. - Om vi stör, så...
Nej, det går bra. - Tack, Michelle.
Jag känner igen dig.
Mercy King, Sebastians mamma. Jag tyckte väl att du var bekant.
Och vem är du?
- Vem jag är? - Ja.
- Strunta i det, ni. - Det var lite oartigt.
- Lär dig lite jävla hyfs. - Du kanske får lära mig lite. Försök.
- Jag behöver inte försöka. - Vi kanske ska ha en lektion nu.
- Keith! - Rob!
Keith! Nu åker vi!
- Vi ses. - Ja, vi ses.
Vad håller du på med?
- Allt bra? - Ja.
- Säkert? - Ja.
- Vad ville de? - De letar efter Jamie.
- Hotade de er? - Nej.
- Jo, indirekt. - Tur att vi ringde på, då.
- Ja. - Vad vill ni?
Jo, vi...
- Michelle, sätt dig! - Jag kallar på hjälp.
Ambulans, tack.
Jag vill inte ha barnet!
Inte utan honom, mamma! Inte utan Jamie!
- Dr Sutton Greville. - Hej!
Har ni pengarna där?
- Har ni njuren? - Ja, ja.
- Verkar den bra? - Kan jag...?
Tack.
Vi ska bara räkna dem.
Sutton-Greville?
- Är det ert riktiga namn? - Nej.
- Är ert namn Clive? - Ja. Varför skulle det inte vara det?
- Ja, det var hela summan! - Okej. Bra.
Dr Sutton-Greville.
- Trevligt att göra affärer med er. - Om det är affärer.
- Hur viktig är njuren för er? - Viktig.
- En fråga om liv eller död? - Ja.
Tänk på betydelsen av vad vi försåg er med -
- och jämför det med några tusen pund till...
Gjort det nu? Utmärkt!
Du skjutsar väl tillbaka mig? Hallå! Hallå!
Hallå! Jag måste åka tillbaka!
Shit!
Ursäkta mig? Ursäkta mig!
Finns det en busshållplats där borta?
- Har du öl i den där? - Öl? Nej, tyvärr.
- Du hade gett mig en i så fall, va? - Jo... Ja, det hade jag.
- Det finns en runt hörnet. - Bra. Tack så mycket.
Njut av din öl, din snåla jävel...
Beklagar, det här blir bussens slutstation. Ni måste gå av här.
Beklagar. Det kommer strax en buss.
- Hur lång tid är det till dess? - Tio minuter.
Taxi!
Temple tunnelbanestation, så snabbt ni kan.
- Går det inte att komma förbi? - Nej.
- Kan ni vända? - Det är ett lagbrott. Glöm det.
Toppen...!
- Behåll växeln. - Tack.
Temple tunnelbanestation, tack. Så snabbt ni kan.
Tack.
- Hej, pappa. - Hej, gumman.
- Jag missade ditt samtal. - Det är okej.
- Har det hänt nåt? - Nej.
- Jag undrade om du ville ses igen. - Ja, visst.
Bra.
När då?
- Vad sägs om i övermorgon? - Ja, det låter bra.
Toppen.
Vänta ett ögonblick. - Ursäkta mig, varför har vi stannat?
Minns ni inte mig?
Förlåt, men jag hade en stressig dag.
- Jaså? - Ja.
- Kliv ur min bil. - Hur sa?
- Kliv ur, tack. - Varför det?
Jag tänker inte köra nån som kallar mig arsle eller nolla.
- Pappa? - Jag ringer sen.
- Okej? - Va? Pappa!
- Förlåt. Jag har bett om ursäkt. - Kliv ur!
Ni har plockat upp mig. Ni är skyldig att köra mig dit jag vill.
Vad gör ni?
Nej!
- Kom här. - Låt bli mig! Rör mig inte!
- Nej, nej, nej! Ge mig den! - Kliv ur!
Okej, jag kliver ur. Vad fan! Ge mig den nu!
- Säg "tack". - Herregud, tack.
- Bättre. - Tack.
Hoppas ni fick er en läxa. Lite artighet gör att saker funkar.
Nej!
- Ge mig ett exempel - På jobbet, till exempel.
Min chef, Jeremy, jävlas med mig för att jag inte anpassar mig efter...
- Gör vad du själv vill. - Va?
- Gör det du gillar. - Det är precis vad jag menar.
Varför gör inte människor precis det de gillar?
Vad är det du gillar?
Berätta. Jag berättade om det pinsamma på zoo.
- Ja, men liksom... - Seså.
Kom igen.
Okej...
Det är inte hela mitt liv på nåt sätt, men...
Hört talas om prepping?
- Allt bra? - Ja. Hur så?
- Du blev lite tyst. - Nej då, allt är bra.
Okej.
Här kommer den. Då så.
- Jag ringer dig. - Ja, bra.
Okej.
- Jag hade en trevlig kväll. - Jag med.
Celine här. Lämna ett meddelande efter pipet.
Jo, du...
Jag ringer eftersom...
Kvällen slutade lite märkligt utan att jag vet varför.
Var det nåt jag sa?
Om det var så, vill jag gärna förklara mig.
Men jag kanske inbillar mig allt.
Jag kan vara lite nojig.
Okej... God natt.
Yo! Är du där? Michelle? Michelle? Michelle?
Fick du meddelandet?
Nej.
Jag gjorde det.
- Gjorde du det? - Ja.
Det krävdes bara lite trial-and-error.
Till slut lyckades det.
Jo...
Efter ikväll slutar jag komma ner hit.
Allting har gjort mig lite förvirrad, ärligt talat.
Jag har gjort det jag kom hit för, så det vore ett bra ögonblick att...
...återgå till mitt liv.
- Okej. - "Okej"?
Jag har ingen nytta av det här längre.
Varför har du ingen nytta av det?
- Det där med njuren blir inte av. - Va?
Varför inte?
Gå bara, Anna.
- Förklara först. - Köpte den, hade den, förlorade den.
- Men hur? - Den är borta, helt enkelt.
Tack för all hjälp, men...
Jag beklagar.
Det gör jag verkligen.
Gå, om du skulle gå.
ÖPPET
VÄLKOMMEN
- När sätter du in dem? - Imorgon.
Gör det på morgonen. Jag har några ärenden.
- Det hade jag ändå tänkt göra. - Bra.
- Hur mår din mamma, förresten? - Hon mår bra.
Med bra menar jag att hon är en riktig häxa.
Text: Helena Lindén www.sdimedia.com